Tidigare på Stargate Atlantis
Du måste ha ett namn. Hur låter det med "Mike"?
Retroviruset fungerar, se på honom.
Jag återgår till det jag är.
Inte nog med att vår kära löjtnant återgått till Vålnaderna,-
-han har även tagit med sig kunskapen att Atlantis fortfarande existerar.
Vi har upptäckt ett moderskepp på kurs mot Atlantis.
Jag tror vi kan anta att det är Michael.
Ert retrovirus låter oss föda av fiende-vålnader.
- Mottar en sändning. - Vad är, exakt?
Allt du nånsin ville veta om Vålnads- teknologi, men var för rädd att fråga om.
När vi är nära nog, kan vi stråla över en behållare till skeppet och sen boom...
-en kupa av-Vålnadsfierad. - Det har blivit en ändring av planerna.
Två kupor kommer mot oss, sir. Det ena är våra allierade.
Drottningen vill att ni ska bevittna frukten av ert arbete.
Bland kupornas ritningar fanns ett maskliknande datavirus.
- Vad fick de tag på? - Läget av alla världar från vår databas.
Med ett par 302:or kan jag slå ut deras hyperdrift, det kan ge oss lite mer tid.
Sätt igång!
Sköldarna är nere på 60%!
- Jag har inkommande. - Dagger tre och fyra, täck oss bakifrån.
Uppfattat.
Hälften av dem jagar trean och fyran, och vi har den andra hälften efter oss.
Jag tar emot eldgivning. Jag har förlorat generatorn.
Bryt vänster när jag säger till... nu!
Fox fyra.
Vi har fri väg. Vi fortsätter mot målet.
- Sköldarna är nere under 20%. - Överste Sheppard, återvänd till skeppet.
Vi måste hoppa härifrån så fort som möjligt.
Två minuter. Jag kan slå ut deras hyperdrift.
Om du inte slår ut deras vapen, så hjälper det oss inte mycket.
Fan också! Dagger två, täck mig när jag slår ut deras hyperdrift.
Uppfattat, jag är på väg.
Resterande fiendeskepp återvänder till kuporna.
- Kan du köra på max hastighet? - Negativt.
- Återvänd till Daedalus. - Uppfattat.
Kuporna öppnar hyperrymdfönster.
Varför i helvete gjorde de det?
- Tre 302:or är på väg tillbaka, sir. - Sheppard?
Hans skepp är inte ett av dem. Det enda jag får in på skärmen är...vrak.
- Hans spårsignal? - Ingenting, sir.
Han är borta.
Uppfattat.
Okej. Det här var nytt.
Stargate Atlantis Säsong 3 Avsnitt 1 "No man's land"
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot Resync by C_Duck
Överste Caldwell, hur långt har ni kommit med reparationerna?
Vi håller på...vi förlorade några nyckelpersoner i attacken.
- Ja, det gjorde vi. - Jag är ledsen.
Det är jag också, men det här är inte rätt tid att sörja dem.
Jag har informerat generalen och vi skulle återkomma med hur vi ska hantera det här.
Jag har ett trasigt skepp och skadade. Jag vet inte vad du tänkt, men...
- Jag vill att du omgrupperar omedelbart. - Ursäkta?!
Så länge de är inom räckhåll för anfall, så måste vi försöka.
- Vi kan inte genskjuta dem i hyperrymden. - Radek?
De har uppgraderat sin FTL-drift med hjälp av informationen de stal från oss.
- Aurora rapporterna... - Självklart.
Emellertid så är skeppen organiska.
De måste göra korta pauser för att hämta sig från hyperrymdstrålningen.
- Var och när? - Det kan ta ett tag att räkna ut.
- Sätt igång. - Okej.
Jag vill jaga dem lika mycket som du vill,-
-men Daedalus är inte klart för strid.
Vi har inga sköldar och flera däck är otillgängliga.
Även om vi kan hinna upp dem... så vet jag inte hur länge klarar oss.
Det är därför jag kallar in Orion också.
Hon kallades tillbaka så fort Vålnadernas virus upptäcktes.
- Hon är inte i bättre skick än Daedalus! - Hon kan flyga...
-och när ni når moderskeppen, borde hon också var redo för strid.
- Och om hon inte är det? - Stargates ledning...
-har inga skepp som kan slå ut ett moderskepp innan det når Jorden.
De får inte komma så långt, Steven.
Vet du vad du ber mig att göra?
Det gör jag.
Det är några reparationer som vi måste göra.
Du gör vad du måste göra.
Det kan inte vara så.
Även om de lyckats lokalisera Jorden, kan de inte komma dit, såvida de...
-de inte laddade ner någonting tillsammans med ritningarna.
Ett spyware, när jag laddade ner porr...
-musik! När jag laddade ner musik! Så måste det vara...
-det är mitt fel, jag är ansvarig till förintelsen av min planet.
Om någon skulle göra det, så skulle det vara du.
- Tack SÅ mycket för det! - Tänk inte på det nu, fokusera.
Fokusera på vad?! Jag sitter fast i en kokong!
- På att ta oss härifrån. - Visst, självklart!
Varför tänkte jag inte på det?! Självklart. Jag provar...
-nej, jag sitter fortfarande fast.
Jag är ganska säker på att de är motståndssäkrade.
Okej. Jag kan inte sitta här i evigheter.
Slå till när de är i hyperrymd. De kommer inte fatta vad som hänt.
Går det?
Det finns ingen anledning att tro att deras hyperrymdfält är annorlunda mot vårt-
-och att våra 302:or inte kan lätta från Daedalus när vi är i hyperrymden.
Jag pratar om att manövrera i fältet, inte om att passera genom det.
Vad tror du?
- Överste? - Vad? Ja.
Han lyssnar inte.
Jag måste börja lyssna mer på vad de säger.
Ja, Michael?
Du skulle ha berättat för mig.
Att vi skulle förråda Atlanterna.
- Sympatiserar du med dem? - Nej.
Jag förstår inte varför jag inte blev informerad.
Jag berättade om deras plan, för jag trodde det rätta...
Du lever bara för att du kan fortfarande komma till användning.
Men jag är orolig, Michael...
-att det som de gjort med dig...
-aldrig kommer att försvinna.
Om ungefär en timme...
-kommer Vålnaderna ut ur hyperrymden...här.
Strax utanför Pegasus galaxen.
Där kommer de vara i 15 timmar.
Om Daedalus och Orion bryter bana enligt vårt nuvarande tidsschema,-
-kan de vara där på mindre än 14 timmar,-
- om de färdas i högsta fart. - Det är knappt.
- Det är vår enda chans, sir. - Förstått.
IOA vill ha en rapport på det här.
- När ska jag kontakta er igen? - Du missförstår.
Jag menar personligen och nu.
- Presidenten själv gav uppdraget... - Jag kan inte åka härifrån nu.
- Det är inte upp till dig. - Det händer mycket här nu...
Du har gjort allt du kan fram tills nu. Du måste komma hit.
De väntar på dig i konferensrummet.
Doktor Weir?
Jag förstår.
Teyla, vi väntar på att flera team ska återvända från sina uppdrag.
När det är klart, stänger vi ner all portaktivitet tills det här är över.
Självklart.
Och jag vill att du kontaktar mig när Daedalus är redo.
- Jag vet vad jag ska göra, Elizabeth. - Självklart vet du det.
- Vi ses igen när du kommer tillbaka. - Tack så mycket.
- Välkommen tillbaka till Jorden. - Tack så mycket, general.
- Det är underbart att vara här. - Jag kan se det!
Vet du att jag tänkte låta bli att åka hit?
- Du hade inte kunnat gjort något åt det. - Du tog rätt beslut i att komma.
Vi befinner oss mitt i en kris, general. Det här är fullständigt...
Skäll inte på mig, Elizabeth! Ordern kom inte från mig.
- Det spelar ingen roll. - Om jag sa att den kom från presidenten?
- Jag skulle inte tro på dig. - Och du skulle ha rätt.
Men om några veckor...
-kan det stå utomjordingar vid dörren-
-fast beslutna att äta upp den mänskliga rasen.
Presidenten hade inget annat val än att få hit dig för att förklara situationen.
- Vad är det de vill? - Peka finger och skydda sina arslen.
Jag är inte riktigt säker på vad jag ska svara på det, sir.
De är byråkrater, Elizabeth.
Du kommer äta dem till frukost!
Jag har arbete att utföra.
Undan!
Ska jag bara sitta tyst på rummet?
De är faktiskt rätt bekväma.
Förvånansvärt varma, och tar bort trycket från ryggen.
Jag antar att det är ett bra ställe att bevittna mänsklighetens undergång på.
- Du slösar bara energi med ditt prat. - Okej.
Vi antar att en fe kommer hit och ger dig en önskning och vi kommer loss.
Sen då? Vi är fortfarande kvar på kupan,-
-och vi färdas fortfarande i hyperrymd, troligen i ett massivt tomrum-
-mellan våra galaxer där det varken finns planeter eller stjärnportar.
Sen då? Ska vi flyga hem på våra påhittade vingar?
Du kan sitta här och dö om du vill, men jag tänker inte ge upp.
- Okej! Det ska jag. - Bra!
Okej, dags att göra lite skada.
Ronon, Rodney, hör ni mig? Rodney?
Jag vet att det här är en chansning, svara om ni hör mig.
Är ni nära en radio så svara. Jag vill veta var ni befinner er.
- Överste Sheppard, är det du? - Vem pratar jag med?
- Du känner mig som Michael. - Förlåt, jag måste ha slagit fel nummer.
Ronon och doktor McKay är fortfarande vid liv.
- Vad tänker du göra med dem? - Lyssna om du vill att de ska leva.
Jag vet inte hur du kom ombord, men om dina vänner jagar oss,-
-måste du slå ut de här skeppen för att de ska kunna nå oss.
Om du verkligen vill hjälpa till, varför gör då inte du det?
- De skulle veta. - Är inte du en av dem?
Tro mig, jag blev lika vilseledd som du blev.
Jag vet inte det. Jag blev riktigt lurad.
Det verkar som om det ni gjorde med mig,-
-gjorde att Vålnaderna inte längre ser mig som en av sina egna.
Det är därför du vill hjälpa till, för att du inte känner dig välkommen.
- Vi har inte tid att diskutera. - Det har vi visst.
Jag har tre timmar med syre kvar.
- Var är du? - Det skulle du allt vilja veta?
Jag måste veta var du är, så jag kan guida dig.
Du menar att jag ska lita på dig?
Är du i en sån sits så du inte kan?
Jag har dig precis där jag vill ha dig.
Jag tror inte de kommer låta de leva så mycket längre.
Och jag vill verkligen fortsätta leva.
Om du vill överleva som jag vill...
-så föreslår jag att du säger var du befinner dig.
Jag är utanför i en 302:a, på väg att spränga skeppet.
- Vill du fortfarande hjälpa till? - Sikta på de centrala generatorerna,-
- det är det mest effektiva. - Det var precis det jag tänkte.
Jag föreslår att du gör det innan du blir upptäckt.
Ledaren antydde att vi var under tidspress.
För att snabba upp problemlösningen, spred vi ut filen.
Och gjorde precis som de ville.
- Ja. - I rättvisans namn...
Doktor Weir har informerat oss om allt de gjort fram till nu.
Och vi stödjer hennes rekommendationer.
Men tydligen hade vi inte alla fakta.
Inte vi heller.
Vilka åtgärder har du tagit för att förhindra Vålnaderna från att nå Jorden?
Jag höll på att samordna en attack mot dem, när ni kallade tillbaka mig.
Med vad?
- Allt vi har. - Är det smart?
General Landry har informerat mig om de resurser som ska strida mot ORI...
Att vapnen på Antarktis, som får kraft av två stycken Mark II generatorer,-
-skulle bli Jordens enda försvar.
Det är bättre att stoppa dem medan de är inom räckhåll från Atlantis.
Vore det inte bättre...att skicka ZPM:en tillbaka till Jorden med Daedalus,-
-för att försäkra oss att Antarktis vapen fungerar när Vålnaderna anländer?
Daedalus blev svårt skadat i det första slaget.
En så lång resa i full fart kommer inte på fråga...
-och det är ingen som vet hur mycket snabbare Vålnadernas skepp blivit.
Du är villig att riskera alla ombord för att rätta till ditt misstag?
Daedalus ligger i omloppsbana runt Atlantis...
-för nödreparationer, det finns fortfarande tid att stråla över ZPM:en.
Båda planerna kräver att Daedalus bryter sin omloppsbana snarast.
Vi måste få tid på oss att diskutera våra val.
Atlantis kontaktar SGC när båda skeppen är redo att åka.
Om ni vill ge en annan order, så får ni göra det...
-men då får ni sparka mig först.
Vad tror du de kommer att göra med oss?
Äta oss antagligen. Det är det de gör.
- Det behöver inte gå så långt. - Kanske.
Jorden kommer säkert sätta upp någon form av försvar...
-och då föreställer jag mig att döden kommer bli omedelbar.
Såvida vi inte fastnar brinnande på ett däcksplan,-
-och vi brinner ihjäl. Nåväl, brinna eller kvävas.
Jag undrar vilket är värst, att få livet utsuget av Vålnaderna, eller...
-att brinna. Jag kan inte tänka mig värre alternativ.
- Sluta tjattra. - Tvinga mig om du kan.
Vad gör du?
Var fick du den ifrån?!
Jag har försökt komma åt den hela tiden.
Du kunde väl ha sagt något?!
Kanske om du bara kunde ha varit tyst i mer än en minut.
Vad?! Stå inte bara där, skär loss mig!
Bara om du slutar prata om att vi ska dö, och att det inte finns något hopp.
Men nu finns det hopp!
- Är du redo? - Nej.
Kan jag få lite hjälp, tack?!
- Det är iskallt här ute! - Vill du gå in igen?
- Nej! - Så vad gör vi nu?
- Vadå? - Hur kommer vi härifrån?
- Jag vet... - Vad?
- Inget mer prat om döden. - McKay?
Vi är fria från kokongerna, men vi kan inte ta oss från skeppet...
- levande. - Du kommer nog på något.
- Det handlar inte om att tänka... - Du kommer nog på något.
Kan vi väl åtminstone röra oss härifrån? Kan du hjälpa mig få bort det här?
Det är på min rygg.
- Så, vad tänker de göra? - De diskuterar fortfarande.
- Självklart! - Inkommande maskhål.
Det här är Atlantis. Vi ska rapportera till doktor Weir.
Atlantis, avvakta.
- De har inte beslutat än. - De kommer inte att besluta något heller.
-vare sig de håller med mig eller inte, så måste de ta någon form av ansvar.
Nej, de vill ha någon som tar skulden. Jag gav den här ordern,-
-hur som helst har de en syndabock ifall något går fel.
Det är en del av spelet.
Ma'am?
- Teyla? - Ja, Elisabeth?
Säg till överste Caldwell att gå vidare med uppdraget som planerat.
- Och önska lycka till. - Jag ska säga det till honom.
- Hermoid, vad är vår status? - Sköldarna är på full styrka.
Jag har omdirigerat den energi som inte behövs för att vi-
-ska kunna bibehålla den kraft vi behöver en längre period.
Ladda alla fungerande misiltuber med Mark III missiler.
- Det blir alla kärnvapen vi har, sir. - Det är jag medveten om.
Och sen vill jag koppla bort alla säkerhetsanordningar så vi kan avfyra-
-alla missiler så fort vi lämnar hyperrymd.
- Jag är inte säker på att det går. - Se till att det går.
Major Lorne, vi närmar oss mötesplatsen.
Zelenka säger att hon kan flyga, sir. Men det är nog det enda hon klarar av.
Ni har 13 timmar på er att få igång era vapen och sköldar,-
-men vi måste åka med en gång. Är ni klara eller inte?
- Vi är klara, sir. - Bra. Jag räknar ner.
Tre...två...ett...nu.
Är du säker på att McKay och Ronon inte är i närheten där jag ska tända på?
Jag är säker. Lycka till.
Tack! Det här kommer bli som en en lugn promenad i parken...
-en skrämmande park, full av monster som försöker döda mig.
- Jag förstår inte. - Glöm det.
Uppdrag: "Det här kommer antagligen att sluta illa" är igång.
Målet är förstört.
Slå ut den andra också så fort du kan, deras stridskepp kan redan vara på väg.
Hur går det med den där hjälpen du pratade om?
- Du skulle slå ut hyperdriften. - Det visste jag redan!
- Det är inget jag kan göra. - Så fan heller, kalla tillbaka skeppen.
- De lyssnar inte på mig. - Det där var inte till hjälp, Michael!
Doktor Weir.
- Vad kan jag göra för er, mr Woolsey? - Ambassadörernas sammanträde är över.
- Bra timing. - De vill fortsätta med dig nu.
- Det tror jag det. - Ursäkta?
Nej, jag kommer inte bara sitta här och låta dem köra över mig-
-angående varje beslut jag tagit de sista två åren-
-när de sitter där med facit på hand.
Du vet att jag respekterar dig, men som IOA ser på saken,-
-så lär du inte bli månadens medarbetare.
Om Vålnaderna tar sig till Jorden, så är mitt jobb det sista jag tänker på.
- Och om din plan lyckas? - Då räknar jag med att ha jobbet kvar...
-för att jag gjorde något som de inte klarade av, jag fattade ett beslut.
Och som läget är nu, kan vi inte göra mer än att vänta och se vad som händer.
Men hälsa och önska dem lycka till!
Vi har gått runt hela dagen och jag har inte sett en enda ut-skylt.
Jag måste snart få något att äta.
- Jag tror jag har en plan. - Har du?
- Du vet allt om de här skeppen, eller? - Kanske, hurså?
Hur stor skada kan du göra om jag tar dig till en kontrollpanel?
- Vad menar du? - Kan du spränga skeppet?
- Hur kan det vara en flyktplan?! - Jag sa aldrig att det var en flyktplan.
Eftersom vi redan är så gott som döda, tycker jag att vi slår ut dem också.
Jag antar att jag hellre dör som en hjälte än måltid.
- Så du kan göra det? - Ja, troligtvis.
Du borde inte vara här.
Hon bad mig att förhöra fången.
Du kanske hellre vill diskutera det med henne.
Släpp honom.
Jag tar hand om honom nu.
- Jag blev lite orolig för en stund. - Du saktade ner dem...
-åtminstone för ett tag.
Vi måste ta oss till ett transportskepp och hoppas dina vänner hittar oss.
- Inte förrän Ronon och McKay är fria. - Vi är på väg till dem nu.
Nu så...det där är vad jag kallar hjälp.
Vi lämnar hyperrymd om tio sekunder.
Ge eld så fort målet är låst. Vänta inte på min order.
Fem...fyra...tre...
- Missilerna är avfyrade. - Dartaktivitet?
Det är massor av dem, sir. De rör sig mot våra missiler.
Nu skulle vara en bra tidpunkt, Orion.
Vad i helvete?!
Ett av era skepp attackerar.
Den första vågen har gjort stor skada på den här kupan.
Den andra är oskadad. De svarar på attacken...
Ska vi gå igenom det där scen för scen, eller ska vi ta oss härifrån?
Den här vägen.
- Skeppet är angripet. - Av vem?
- Det spelar ingen roll. - För oss gör det det!
För om det är våra killar, så är chansen att överleva lite mer än noll.
Desto större anledning att skada skeppet och hjälpa dem vinna slaget.
Alla träffade målet, sir. Ett av skeppen blev svårt skadat,-
-men det andra är... Sir, Orion har anlänt.
- Den andra kupan åker för att möta. - Har de avfyrat sina vapen?
- Negativt, sir. - Öppna en säker kanal.
Major Lorne, nu är en bra tidpunkt att ge eld.
Ja, sir, jag var precis på väg. Jag har gett ordern men ingenting hände.
- Zelenka! - Jag försöker, "för i helvete"!
Vi har problem att föra över kraft från sköldarna till våra vapen.
Det är en kupa på väg mot er.
Ja, sir, jag ser det. Avvakta. Doc, du kommer ta livet av oss.
- Jag har det. - Drönarna är iväg!
Den kvarvarande kupan attackerar Orion.
- Skär av dem. - Orion har inga sköldar.
Vi kommer inte att hinna, sir.
- Var är de? - Jag är ledsen.
- De måste ha blivit tagna till föda. - Nej, se här.
De här blev uppskurna från insidan. De har rymt.
De kan vara var som helst.
- Det är en början. - Varför? Vad är deras mål?
Känner jag Ronon, försöker de nog göra så stor skada de bara kan.
McKay vet var och hur, så...
Det finns en kontrollstation här borta.
- Ett skott till, det är allt jag ber om! - Du kan inte få något jag inte har!
Det är för mycket skador! Vi måste lämna skeppet!
- Lyssna på mig! - Vi måste offra sköldarna för eldgivningen.
Skeppet kommer att explodera när som helst, major!
Överste Caldwell, vi har gjort vad vi kan.
Anhåller om att stråla över till Daedalus omedelbart.
Stråla över dem hit!
Deras operativsystem är en röra. Tack och lov så kommer jag ihåg DOS.
- Tro mig, det där var hysteriskt roligt. - Är du klar snart?
Skeppet är svårt skadat, och det är svårt att hitta något att överlasta.
Låt Mikey försöka.
- Han hjälper oss. - Var kom du ifrån?!
Jag lyckades klamra mig fast på skrovet innan vi gick in i hyperrymd.
- Snyggt jobbat. - Jag såg det i en film.
- Vi måste ta oss till Daedalus. - Daedalus? Är Daedalus här?
- Först måste vi få ta i en transport. - Varför skulle jag lita på dig?
För att jag litar på dig.
För att jag sa det.
- Jag gillar inte det här. - Har du en bättre idé?
Ja, vi tar skeppet själva och lämnar honom här.
- Tack vare honom lever jag fortfarande. - Jag vet inte ens om det är möjligt.
Det tog flera dagar att cracka interfacet på en Dart,-
-och det här skeppet är mycket större.
- Jag vet att du inte gillar Vålnader. - Speciellt inte honom.
Kan du förstärka en radiosignal? Jag vill försöka nå Daedalus.
- Jag kan försöka. - Vänta lite...
De kommer troligen öppna eld mot oss så fort vi lämnar dockan.
Underbart, den här dagen blir bara bättre och bättre.
- Ledsen, sir. Vi gjorde vad vi kunde. - Det är inget att be om ursäkt för.
Rikta alla vapen mot den aktre dockan, och invänta min order.
Styr om all kraft till de främre sköldarna tills dess.
Jag får in en kontakt, sir. Ett skepp, troligen ett transportskepp.
Den är på väg mot oss.
- Den skickar en signal på vår frekvens. - Vad vill de?
- Den kanske vill ge upp. - Troligen inte. Låt oss höra vad de vill.
Det här är överste John Sheppard. Kod: Alfa sjua tango trea. Svara.
Öppna en kanal.
- Överste Sheppard, vi trodde du var död. - Nu ska vi inte bli emotionella här!
Jag har McKay, Ronon och Michael med mig.
- Michael?! - Han har en plan som du kommer att gilla.
- De öppnar nog snart eld mot oss. - De öppnade precis eld mot transporten.
Stråla dem direkt till bryggan.
- Överste. - Överste, du sa något om en plan.
Jag har slagit av deras störsignal, de kommer nog snart att upptäcka det.
- Vi behöver bara skicka över en atombomb. - Vi använde alla i den första attacken.
- De skickar darts, sir. - Öppna upp hangaren, alla vapen!
Slå av den där!
- Rapportera! - Planen fungerade, sir.
Den koncentrerade eldgivningen skapade flera sekundära explosioner.
- Deras eldgivning har upphört. - Bra jobbat, överste.
Oavgjort är en vinst för vår sida. Status!
Sköldarna är helt borta, och vi ventilerar atmosfär.
- Stäng av alla skadade däck! - Ja, sir, men den sista salvan slog ut-
-de livsuppehållande systemen och backupsystemet svarar inte.
- Från och med nu, får vi andas lätt. - Det innebär?
Att om lite mindre än nio timmar, kommer alla att kvävas.
Så länge vi inte behöver bry oss om sköldar och vapen,-
-kan vi ta delar från de andra systemen...
-för att kunna tillverka ett filtreringssystem för CO2.
Innan vi hinner få något sånt färdigt och fungerande,-
-kommer CO2 nivåerna vara så höga att det inte är någon idé.
- Men det är värt ett försök. - Ja, men ändå,-
-vi kommer behöva fler elektriker och svetsare än det finns ombord nu.
Alla, och då menar jag alla som studerat teknik rapporterar tillbaka till oss.
- Det bildas team på varje däck. - Bra.
Nu snackar vi grejor. Hur många av de där har vi?
- 20 totalt. - Hur många människor är det ombord?
Runt 200.
- Då är det inte tal om att dela längre. - Jag antar att det är så, sir.
De är reserverade till de som jobbar med de livsuppehållande systemen.
- De måste vara klara i skallen. - Och dessa människor...
- Ja, jag kommer vara en av dem. - Hur många nivåer är oåtkomliga?
- Sju. - Vi måste ta reda på om det finns några-
-luftfickor där inne, med det syret kanske vi kan klara oss en timme extra.
Vi kan inte bara flytta syret dit vi behöver det.
- Ja, men vi kan... - Komma åt panelerna där inne.
Låt Sheppard titta på det utifrån. Jag tar den här.
Sektionerna är helt öppna mot rymden.
Det finns inte ens fickor man kan stråla sig in i.
- Skulle det gå med en EVA? - Rymddräkterna fanns i den sektionen.
- Okej, jag åker tillbaka. - Uppfattat.
- Har du provat koppla över den interna... - Ja, ja, ja. Vi har försökt med allt.
- Djuprymdkommunikationen? - Vi befinner oss mellan två galaxer.
Atlantis har inga skepp de kan skicka.
Även om vi lyckas laga masten och skicka ett meddelande till Jorden,-
-skulle det ta veckor för dem att få hit en räddningspatrull.
Jag tänkte inte på en räddningsaktion.
Jag tänkte att vi skulle berätta för dem att vi stoppat Vålnaderna,-
-och kanske låta dem veta vilken uppoffring vi gjort.
En nobel tanke, men jag vill dedicera mina sista andetag till att ordna mer syre.
Vänta lite.
Den närmaste rena luften som finns är på Vålnadernas skepp.
Det finns också Vålnader ombord på det skeppet, doktorn.
Vi slår ut dem. Stråla över en attackstyrka.
- De är för många. - Jag är beredd att ta chansen.
Jag beundrar ert mod, överste,-
-men du skulle vara lika död där som här.
Såvida vi inte skickar över gasen.
Ja, ja, ja! Det kan gå!
Retroviruset borde göra dem så gott som harmlösa.
- Är det kvar ombord? - Ja.
Och tack vare att Michael har stängt av deras störsignal...
- Avslutar vi det vi började med! - Vi strålar över gasen och väntar.
Väntar vi länge nog, så kanske de inte ens vill slåss.
De blir människor utan minnen! Vi kan faktiskt komma levande ur det här.
Vi har nästan slut på syre nu, och det tar tio timmar för viruset att verka.
Vi kan cirkulera besättningen på 302:orna.
Om det här fungerar, kan du flyga kupan?
Det kan jag.
Vad tycker du, överste?
Weaps, ta oss närmare kupan så vi kan stråla över.
Ja, sir.
- Hört något? - Nej, inte än.
Testerna vi gjort på Mark II generatorn och stolen på Antarktis verkar lovande.
"Lovande". Det låter inte speciellt lovande.
Vi är ganska säkra på att de uråldrigas vapen kommer...
-slå ut dem, men det kommer nog kosta oss våra sista drönare,-
-och då ryker vårt hemliga vapen.
De vill nog helst inte göra så.
Hur gick det med IOA?
Kommer det någonsin ut någon från ett IOA-möte och säger...
- "Det där gick bra"?! - Nej, jag antar att de inte gör det.
Det var vad det var.
Du är åtminstone större delen av tiden en galax härifrån.
Woolsey är här så gott som varje vecka.
Jag tror de kommer be mig att avgå.
Om de frågar, kan du alltid säga nej.
Jag strulade till det här, general.
- Ja, det gjorde du. - Jag har förlorat de bästa jag...
Du gjorde det med godkännande från IOA och Stargate kommandot, om jag minns rätt.
- Det hjälper inte mycket. - Att lyckas är inte allt.
Att misslyckas är inte allt.
Det är modet att fortsätta som räknas.
Och jag tror att du har vad som krävs.
- Churchill? - Ja.
Förutom den sista delen om dig. Det kom från mig.
- Försök och få lite sömn, Elizabeth. - Ja, sir.
CO2-nivån börjar bli farlig, sir.
Gasen har knappt haft en chans att börja verka.
Vi har inget val. Vi måste sätta igång nu.
En del av dem är döda.
Det ser ut som om de dödat varandra.
Vad är det som händer?
Det är okej.
Hitta en plats att samla ihop de överlevande på.
Drottningens kammare borde vara hitåt.
Hallå!
Är du okej?
Det är bra. Du kommer bli okej.
Det fungerade inte på henne.
Beckett hade funderingar på om kvinnorna skulle vara immuna mot gasen.
Något du hade kunnat sagt innan hon försökte döda mig, Rodney.
- Jag kom precis på det. - Överste Sheppard.
Än så länge har vi inte sprungit på några Vålnader, sir.
Uppfattat. Sheppard till Daedalus.
- Ja. - Ni kan börja skicka över folket, sir.
Alla är mänskliga nu och syret är bra. Jag tror vi klarar oss ur det här.
Fortsättning följer...
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.undertexter.se